Dne 26. července 1953
provedli revolucionáři na Kubě útok na kasárna Moncada ve městě Santiago
de Cuba. Tento revoluční akt se stal jedním ze symbolů kubánské
revoluce, která v lednu 1959 zlomila moc batistovského režimu a
amerického impéria nad ostrovem.
Na videu hovoří comandante Fidel Castro o otázkách ozbrojeného boje, jenž byl lidu Kuby vnucen utlačovatelskou vládnoucí třídou. Imperialismus počítá s využitím místní oligarchie s cílem zamezit demokratickému vítězství revoluce. Jak uvádí, lidu zbyly dvě možnosti, buď trpět, anebo bojovat. A boj je jedinou cestou k porážce nepřítele, který disponuje mnohem silnějšími ekonomickými a technologickými zdroji. Partyzánská válka znamená využití zdrojů země a především využití společenských lidových zdrojů k překonání výhod nepřítele po stránce technologických a ekonomických možností.
V těchto dnech si jako každoročně připomínáme jednu z událostí, která se významným způsobem zapsala do dějin Kuby a s konečnou platností přispěla k rozhodnutí o příštím směrování vývoje země v duchu socialistických idejí a principů.
Vraťme se při té příležitosti alespoň v krátkosti k události z poloviny dubna před jedenapadesáti lety, které měly zvrátit vývoj započatý po vítězství revoluce z ledna roku 1959.
Zvěřejňujeme další ze série článků Julia Fučíka o Velké mostecké stávce.
"Spravedlivý boj horníků chtějí utopit, byť i v potocích krve." (Z řeči poslance soudruha Gottwalda 30. března 1932 v poslanecké sněmovně.)
Most 13. dubna 1932
V půl osmé ráno zvoní telefon v sekretariátě Ústředního stávkového výboru. Duchcov hlásí, že provádí generální stávku na sto procent. Zastavila slévárna, porcelánka, sklárna, kovodělné závody, stavby, obchody stahují rolety - Duchcov stojí.
Zvěřejňujeme další ze série článků Julia Fučíka o Velké mostecké stávce.
Most 5. dubna 1932
"V úterý ráno celorevírní tábor v Mostě!"
Nikde nebyly vyvěšeny plakáty hlásající tuto úterní přehlídku bojující armády havířů, hornických žen a všech, kdo vyhlásili solidaritu s bojem severočeských havířů. Nebylo dlouhé a nákladné agitace pro tento projev. Stávkové vedení se usneslo, kolečkáři - kurýři, válečný předvoj na severu, se rozjel z Mostu k Lomu, k Jiřetínu, k Chomutovu, ke Kadani, k Duchcovu, Teplicím a Ústí a podával jen krátkou zprávu, stručnou jako telegram:
"V úterý celorevírní tábor v Mostě!"
Zvěřejňujeme první ze série článků Julia Fučíka o Velké mostecké stávce.
Pan ředitel Kroegler miluje jaro v Itálii. Rané jaro s mírným chladem, v němž vychutnáš všechnu vůni teplého větru, rané jaro, v němž po hlubinách modrého nebe táhnou ještě oblaka a klidné moře se bouří, takové jaro, kdy květy jsou na cestě mezi pupencem a poupětem a listy stromu jsou úzké a žluté do zelena.
Velká mostecká stávka byla jedním z největších vystoupení dělnické třídy v Evropě za období krize 30. let. V té době využili kapitalisté krize pro zvýšení svých zisků intenzivnějším vykořisťováním - ždímáním více práce za méně peněz z menšího počtu dělníků. Stejně jako dnes byli pracující propouštěni, zatímco ti, co práce zbaveni nebyli, museli odpracovat víc za nižší mzdy. To zaváděli také severočeští uhlobaroni. A právě proti tomu se horníci postavili. Protestní stávka proti propuštění 383 dělníků na dole Humboldt II 23. března 1932 se proměnila v generální stávku celého revíru, kterou aktivně podporovali nezaměstnaní, drobní živnostníci i pokroková inteligence. V tomto boji pod heslem "Jednota-stávka-vítězství" si získávali přirozenou autoritu horníků jak jednotliví komunisté, tak celá KSČ. Ta využila a rozvinula své zkušenosti z vedení hospodářských bojů. Z parlamentní tribuny i pomocí svého deníku rozšiřovala informace a mobilizovala pracující do aktivního boje. Stávkující horníci vytvořili Ústřední stávkový výbor, který stávku řídil - dbal o pořádek, zabraňoval stávkokazectví, zajišťoval zásobování. Stát se společně s kapitalisty snažil dělníky porazit cenzurou, zásahy vedení reformistických odborů i ozbrojenou mocí - po střetech četníků s manifestanty zůstali dva mrtví. Stávka však nakonec skončila koordinovaně z rozhodnutí Ústředního stávkového výboru 19. dubna po splnění první části požadavků stávky.
Působivé video zpracované Komunistickou stranou Ruské federace přináší ve zkratce inventuru důsledků svržení socialismu v SSSR a dopadů 20-tileté vlády restaurovaného kapitalismu.
1. ledna 1959, před 52 lety, vítězí kubánská revoluce po sérii vojenských úspěchů vyhnáním diktátora Fulgencia Batisty, udržovaného u moci USA. Revoluce dále získávala socialistický charakter a Kuba se tak pod vedením vrchního velitele Fidela Castra stala prvním socialistickým státem na západní polokouli a inspirací zejména pro národy Latinské Ameriky. Kuba po revoluci důsledně podporuje protiimperialistický boj národů po celém světě. Dodnes socialistická Kuba odolává imperialistické ofenzivě a kubánská revoluce tak zůstává inspirací pro vykořisťované celého světa.
Dnes je 94. výročí zahájení Velké říjnové socialistické revoluce, která se zrodila spolu s komunistickým hnutím na principech boje proti imperialistické válce a za socialistickou emancipaci lidské společnosti. Zahájila úplně novou etapu v dějinách lidstva, etapu výstavby socialismu, rušení koloniální nadvlády a bojů za úplné odstranění vykořisťování člověka člověkem.
Zpočátku jsem myslel, že konečně vyšla kniha, která objektivně posoudí německé válečné zločiny za 2. světové války a uzavře epochu pohádek o rytířství Wehrmachtu a Waffen SS. Zmýlil jsem se. Autoři opět svádějí odpovědnosti za německé válečné zločiny na změny chování vojáků v nepředstavitelných podmínkách války a na kruté chování Rudoarmějců. Druhým záměrem autorů je potvrdit všeobecný trend světové pravice, tvrdící, že SSSR nese stejnou odpovědnost za rozpoutání války a válečné zločiny jako hitlerovské Německo.
© Komunistický svaz mládeže
Toto dílo podléhá licenci Creative Commons Uveďte autora-Neužívejte komerčně 4.0 Mezinárodní License .
Copyright © 2024 Your Company. Joomla templates powered by Sparky.